Про центральну роль Святого Духа в християнському свідченні говорив Папа Франциск, продовжуючи цикл повчань про апостольську ревність.
Про це пише Vatican News.
«Ідіть і зробіть учнями всі народи». Це Христове доручення, дане апостолам, стало відправною точкою для чергових роздумів Папи Франциска з циклу, присвяченого євангелізаційній ревності. Промовляючи до учасників загальної аудієнції, що в середу, 22 лютого 2023 р., зібралися в залі Павла VI у Ватикані, він звернув увагу на те, що Ісус доручає «не індоктринувати чи робити прозелітами», а «робити учнями», що означає «давати кожному можливість увійти в контакт з Ісусом, пізнати Його та полюбити». Христос дає доручення хрестити, що перше, ніж літургійну чинність, означає «занурити своє життя в Отцеві, Сині і Святому Духові», кожного дня відчуваючи «радість присутності Бога, Який є близьким як Отець, як Син, як Святий Дух, що діє в нас».
Силою Святого Духа
Далі Папа зазначив, що коли Ісус каже учням, а також нам: «Ідіть!» – то передає не тільки слово, але також Святого Духа, бо «це лише завдяки Йому можна отримати Христову місію та розвивати її». До П’ятидесятниці апостоли перебували за зачиненими дверима, бо боялися. Але завдяки силі Святого Духа неписьменні загалом рибалки здійснюють місію, що перемінює світ. Про це також свідчать інші уривки з Діянь Апостолів, які показують, що головною дійовою особою звіщення не є Петро, Стефан чи Филип, але саме Святий Дух.
Світло у випробуваннях
Однак, тоді, як і тепер, за словами Святішого Отця, поряд з радісними моментами, не бракувало й випробувань і тривог. Одним із критичних моментів було навернення язичників: чи зобов’язані вони дотримуватися приписів Мойсеєвого закону? Зродилися дві групи, і щоби вирішити справу, апостоли зібралися на так званий «Єрусалимський собор». «Можна було шукати добрий компроміс між традицією та інновацією: деякі правила дотримуємося, інші відкидаємо. Однак, Апостоли не йдуть за цією людською мудрістю, щоб знайти дипломатичну рівновагу між одним і другим, а піддаються дії Святого Духа, Який випередив їх, зійшовши на язичників так само, як і на них», – сказав Папа, зауваживши, що у своїх постановах вони стверджують: «Подобалось бо Святому Духові й нам». Тобто, разом, незважаючи на різну чутливість, вони піддаються слуханню Святого Духа.
Остерігатися ідеології
Святий Дух, як зазначив Наступник святого Петра, вчить нас однієї речі: «кожна релігійна традиція є корисною, якщо полегшує зустріч з Ісусом». Історичне рішення цього «першого Собору» було спонукуване «принципом звіщення», що полягає в тому, що в Церкві «все потрібно узгоджувати з вимогами звіщення Євангелія», а «не з думкою консерваторів чи прогресистів». «Таким чином, кожне рішення, кожен звичай, кожна структура чи традиція повинні оцінюватися з огляду на те, якою мірою вони сприяють звіщенню Христа», – сказав він, наголошуючи, що Євангеліє – це не ідея, не ідеологія, а «звіщення, що торкається серця та спонукає тебе змінити серце». І коли ховаємося за ідеями, якими б вони не були, «перетворюємо Євангеліє у політичну партію, ідеологію».
Церква без душі
Святий Дух, як зазначив далі Папа, є не тільки «світлом сердець», але також «світлом, що спрямовує Церкву». Тому потрібно молитися, призивати Його. «Бо ми, як Церква, можемо мати добре визначені час і простір, громади, інституції і рухи, які добре організовані, але без Святого Духа все залишається без душі. Самої організації недостатньо: життя Церкві дає Святий Дух. Коли Церква не молиться до Нього, то замикається у собі самій, у безплідних і виснажливих дискусіях, у стомлюючій поляризації, в той час як гасне полум’я місії. Дуже сумно бачити Церкву, коли вона хоче бути схожою до парламенту. Ні, Церква – це щось інше. Церква – це спільнота людей, які вірують і звіщають Ісуса Христа, спонукувані Святим Духом, а не своїми аргументами», – скакав Святіший Отець, закликаючи разом зі святим Павлом «не гасити Духа» та запитувати себе, чи відкриваємося на Його світло.